Aktualu![]() | Gyvenimas![]() | Pramogos![]() | + Projektai![]() | Specialiosios rubrikos![]() |
|
|
Vilnius![]() | Kaunas![]() | Klaipėda![]() | Šiauliai![]() | Panevėžys![]() | Marijampolė![]() | Telšiai![]() | Alytus![]() | Tauragė![]() | Utena![]() |
Kryžkelė. Drauge – penkeri metai. Dešimtys kartu aplankytų šalių, nupirktų baldų, draugų vestuvių ir krikštynų. O žiedo kaip nėra, taip nėra. Ką daryti?
Jurgita KastėnėŠaltinis: Etaplius.lt
Bangų nebijančios žuvėdros, trijų laivų siluetai pilkšvame horizonte ir į jūros gelmes pamažu besileidžianti saulė. Raudonas pledas, plastikinės, bet grakščios šampano taurės ir pyragaičiai su braškėmis ant viršaus. „Tai bent romantiška gimtadienio išvyka“, – mylimojo staigmena džiaugiasi Vaiva ir, nutaikiusi progą, apžiūri nepriekaištingą savo manikiūrą. Gal pagaliau jos pirštelį papuoš žiedas?
Penkeri metai su vyru, bet be žiedo
Vos susilaiko neaiktelėjusi, kai mylimasis iš kelnių kišenės ištraukia nedidelę aksominę dėžutę. Ją atidarius, emocijas tenka slėpti darkart: dėžutės viduje – auksinis rakto formos pakabukas, kurio viduryje melsvai žaižaruoja safyras. „Kaip gražu!“ – su truputį per dideliu entuziazmu džiaugiasi Vaiva, o paslapčia galvoja: ko tik nepadovanos vyras, kad nereikėtų rinkti sužadėtuvių žiedo.
Vaiva iš visų jėgų stengiasi apsimesti, kad viskas gerai. Drauge – penkeri metai. Lygiai, nes kadaise susipažino būtent per jos gimtadienį. Dešimtys kartu aplankytų šalių, nupirktų baldų, draugų vestuvių ir krikštynų. O žiedo kaip nėra, taip nėra.
Iš pajūrio grįžta panakčiais, pavargę, bet Vaiva niekaip negali užmigti. Ant kelių pasideda nešiojamąjį kompiuterį. „Penkeri metai kartu, beveik tiek pat laiko drauge gyvename. Svajoju ištekėti, bet jis nesiperša. Esu sugyventinė ne savo noru“, – guodžiasi moteriškoms diskusijoms skirtoje interneto svetainėje.
Patogi ar vienintelė?
Tą naktį atsakymų nesulaukia, tačiau iš ryto jų randa iki soties.
„Aš irgi sugyventinė ne savo noru. Kartu gyvename dvejus metus, draugaujame daugiau nei ketverius. Noriu tekėti, noriu žinoti, kad esu jam ne patogi moteris, o ta vienintelė. Nebenoriu būti pristatoma kitiems kaip draugė. Nebenoriu juokais nuleisti artimųjų klausimų „Kada vestuvės?“, nes jis tik šypsosi ir tyli. Kai pati to klausiu, prisipažįsta, kad santuokai dar nėra pasirengęs, argumentuoja, jog pirma nori turėti savo butą. Bet aš imu galvoti, kad tiesiog nėra pasirengęs santuokai su manimi. Nes ir buto nori SAVO, o ne MŪSŲ“, – rašo viena mergina.
„Norėčiau ir aš pasidalyti patirtimi, tik ne savo. Turiu draugę, kuri jau keletą metų gyvena su vyru. Jai 40 m. Jos draugas turėjo šeimą – oficialiai neišsiskyręs. Iš pradžių, kai susipažino ir gyveno atskirai, jis ruošėsi tvarkyti skyrybų dokumentus, kalbėjo apie vestuves. Mano draugė skraidė kaip ant sparnų. Tada jie kartu apsigyveno, vestuves jis vis atidėdavo, skyrybos užstrigo... Eina metai, o mano draugės gyvenime niekas nesikeičia. Vengia klausimų apie bendrą ateitį, apie vaikus, nors jų labai nori. Jos akys visada liūdnos, matosi, kad jai skauda. Bet greičiausiai bijo jį prarasti, laikosi įsikibusi, nors ir nėra patenkinta savo gyvenimu“, – rašo kita.
„Savo aplinkoje mačiau ne kartą, kai poros n metų gyveno kaip sugyventiniai. Galų gale vis tiek išsiskirdavo, nes vyrai sutikdavo jaunesnių, gražesnių ir greitai su jomis susituokdavo – netgi labai sėkmingai. Mūsų visuomenėje vyrai užėmę tam tikrą poziciją, todėl arba tenka su ja susitaikyti, arba imtis iniciatyvos, arba nutraukti santykius. Nutraukti juos geriau anksčiau nei vėliau, nes metai moteriai, deja, nėra dėkingi“, – rašo trečia.
„Kaip rodo liūdni pavyzdžiai, laukiančiosios po 5, 7 ir daugiau metų lieka be nieko. Nors atiduoda tiems vyrams gražiausius savo metus, jaunystę, energiją. O vyrai susiranda kitų, kažkodėl visada stebuklingai greitai jas veda, kuria šeimas, gimdo vaikus
ir t. t.“ – rašo ketvirta.
Vesk arba nešvaistyk laiko
Po paskutinių komentarų Vaiva ima desperatiškai sukti pelytės ratuką, ieškodama patarimų, kaip išvengti iki plaukų šaknų išgąsdinusios ateities perspektyvos.
„Tai tik dar sykį rodo, kad nereikia kartu gyventi prieš santuoką. Sakysite, o kaipgi kitaip pažinsi žmogų? Įmanoma, jei norite. Ne po krūmais lindėkite, o eikite į žmones, kartu leiskite vakarus, savaitgalius, keliaukite. Juk vyrui, ilgai gyvenant su moterimi, praeina noras daryti radikalius žingsnius. Tampa patogu, ekonomiška – kam pirštis? Juk ir taip gauna viską, ką gautų santuokoje“, – pataria moteris.
Vaiva supyksta: jos atveju šaukštai po pietų. Skaito toliau.
„Esu tos nuomonės, kad reikia išsakyti savo norus, jausmus. Nors vyrai ir vengia tos temos kaip velnias kryžiaus. Priešingu atveju jie nežinos, nesupras, kas negerai, kodėl moteris užsisklendusi, liūdna. Mano draugas žino, kad jau noriu vestuvių, vaikų. Ir jeigu jis negalės to man suteikti, tai lai palieka mane ramybėje ir nešvaisto laiko. Taip jam ir pasakiau. Dabar kažką pradėjo mykti apie rudenį. Žiūrėsime, kaip bus“, – pataria kita.
Vaiva susimąsto: apie savo svajones užsiminti išdrįsta nebent juoko forma.
„Pašnekėkite ir nusistatykite sau terminą. Tarkime – metus. Jei per tą laiką nieko nepaaiškės, vadinasi, nėra ko gaišti laiko. O jeigu artėja trisdešimtmetis, laukti iš viso nepatarčiau. Geriau tiesiai šviesiai pasakykite: arba peršiesi, arba...“ – pataria dar viena.
„Tiek vedęs, tiek nevedęs žmogus yra laisvas paukštis“
Tokia mintis nugąsdina ne tik Vaivą.
„Ultimatumas – tai atskaitos taškas, nuo kurio nebėra vietos deryboms. Tai ne tik partnerio įvarymas į kampą, bet ir iš pačios savęs atimtos pasirinkimo teisės, galimybės. Ultimatumų nekenčiu iš principo“, – rašo diskusijos dalyvė.
„Iš kur toks desperatiškas noras ištekėti? Ką tas oficialus žmonos statusas pakeičia realiame gyvenime? Jei bijote dėl turto, tai jį galima registruoti perpus, nebūnant sutuoktiniais. Svarbi aplinkinių nuomonė? Bet juk ne aplinkiniai gyvena jūsų gyvenimą“, – rašo kita.
„Visiškai nesvarbu: žmona ar sugyventinė. Tik nuo moters priklauso, kaip ir kiek ją gerbs vyras. Jūs man parodykite įstatymą, kuris draudžia teisėtam sutuoktiniui turėti meilužę, palikti žmoną su vaikais ir t. t. Tiek vedęs, tiek nevedęs žmogus yra laisvas paukštis“, – rašo trečia.
Vaiva papurto galvą – santuoka nuo pat mažens jai atrodė didžiausia vertybė. O dviejų paukščių lizdas neišardomas.
„Galėsime dar kartą nuvažiuoti prie jūros?“ – tą pačią dieną klausia iš krepšinio treniruotės grįžusio mylimojo.
Po savaitės prieš Vaivos akis – bangų nebijančios žuvėdros, trijų laivų siluetai pilkšvame horizonte ir į jūros gelmes pamažu besileidžianti saulė. Rausvas pledas, arbata ir bandelės su obuolių džemu.
„Noriu su tavimi apie kai ką pasikalbėti...“ – į mylimąjį kreipiasi Vaiva ir, dar nepradėjusi iš anksto paruošto monologo, sau pažada: piršlybų lauks ne ilgiau kaip pusę metų.